Lugupeetud juhataja! Head töökaaslased! Riigikogu sotsiaalkomisjon arutas otsuse eelnõu 543 kahel komisjoni istungil: 28. jaanuaril ja 10. veebruaril. 10. veebruariks esitas Vabariigi Valitsus omapoolse seisukoha eelnõu suhtes. Ütlen juba ette ära, et komisjon otsustas teha ettepaneku viia saalis läbi eelnõu lõpphääletus. Kuna tegu on 51 hääle eelnõuga, siis saali otsus ongi, kas Vabariigi Valitsusele teha ettepanek või mitte.
Kui me räägime asja sisust, siis tõepoolest, üks põhilisi Eesti sotsiaalsüsteemi nõrkusi on see, et me tegelikult ei tea, millises olukorras meie lapsed on. Me teame nende sünnist, aga pärast seda kaob laps väga tihti meie vaateväljast. Seetõttu me peame silmas just neid peresid, kellel on toimetulekuga suuremad raskused – kas siis majanduslikel või sotsiaalsetel põhjustel, vanemate käitumishäirete tõttu. Viimased mõjuvad võib-olla isegi rohkem kui majanduslikud põhjused, sest arstiabi on meil ju tasuta. Perearsti juures saab ikka käia.
Tõepoolest on praegu nii, et päris paljud lapsed jäävad pärast sündi perearsti juurde registreerimata. See tähendab seda, et nad pole kantud ühtegi perearstinimistusse ja ühelgi perearstil pole alust konkreetse lapse kohta uurida, kuidas tema tervis on või mis olukorras ta on.
Sotsiaalkomisjoni arutelul tõdeti, et me põhimõtteliselt mõistame seda muret. Otsuse ettepaneku tegijatel on selles mõttes õigus, et kui siduda vanemahüvitise või mõne teise peretoetuse saamine kohustusega käia lapsega teatud perioodi jooksul arstlikus kontrollis, siis see motiveeriks vanemaid oma last arstile näitama. Teistpidi aga on tänapäeva meetmed sellised, et perearst ja pereõde on võimelised teatud küsimuste esitamisel ja välise vaatluse tulemusel aru saama, milline sotsiaalne olukord ühes või teises kodus võiks valitseda. Mina isiklikult sisuliselt toetan seda ettepanekut. Kas see regulatsioon just selline saab olema, eks seda näe. Tegu on ettepanekuga Vabariigi Valitsusele, et teatud meetmed välja töötataks.
Kui me vaatame Vabariigi Valitsuse enda seisukohti, siis Sotsiaalministeerium nendib, et tõepoolest, probleem on olemas. Samas avaldatakse arvamust, et võib-olla oleks tegu liiga radikaalse sammuga, kui siduda vanemahüvitise saamine selle kohustusega. Ministeerium pakub välja natuke leebemaid variante, mis minu arvates on miinimum, mida me peame tegema. Tegu oleks kohustusega laps kas juba sünnitusmajas või lihtsalt pärast sündi registreerida mõne perearsti nimistusse. Perearst teaks siis selle lapse olemasolust ja kui vanem ei ilmu lapsega tema juurde, siis saaks perearst ta ise kohale kutsuda. Ma arvan, et see on miinimum, mida me peame tegema.
Tegelikult on juba olemasolevate õigusaktide baasil võimalik piirata eri peretoetuste väljamaksmist, kui lapsevanem ei kasuta seda raha lapse eest hoolitsemiseks. Kui on kindlalt teada, et vanemad oma lapse eest ei hoolitse, siis saab juba praegu piirata lapse- ja muude peretoetuste väljamaksmist.
Samas me räägime väga väikesest osast lapsevanematest ja lastest. Enamik vanemaid käib oma lastega arsti juures ja nad hoolitsevad nende eest. Konks on selles, et tegelikult pole lastekaitsjatel või sotsiaaltöötajatel informatsiooni, mille alusel teha olemasolevas seadustikus võimaldatud otsus piirata kellelegi toetuste väljamaksmist. Neil lihtsalt ei ole ülevaadet kõigi laste eluolust.
Seepärast tasub Keskerakonna tehtud ettepanekut väga tõsiselt kaaluda. Kas just toetada vaid sellisel juhul, nagu on pakutud siin Vabariigi Valitsusele tehtavas ettepanekus, see on teie otsustada. Aga ma loodan, et uus valitsus võtab selle teema käsile. Mulle tundub, et nendele inimestele, kellest me räägime, ja nende lastele on iga peretoetustest saadav euro väga tähtis ja võib-olla tänu sellele me saame laste olukorrast parema ülevaate.
Vahest veel üks mõte, mis on sotsiaalkomisjonist teiste teemade arutelul läbi käinud. Ja nimelt: me peaksime uuesti kehtestama perearstide või vähemalt pereõdede kohustuslikud koduvisiidid väikelaste juurde. Nii tagataks laste tervise kontroll ja nähtaks vahetult, milline olukord kodudes valitseb. Tänapäeva metoodika on arenenud nii kaugele, et kui pereõed ja perearstid on koolitatud, siis saab nende esitatavate suhteliselt lihtsate küsimuste abil kogu Eesti sotsiaalsüsteem päris adekvaatse pildi sellest, milline olukord meie kodudes valitseb.
Kui me vaatame, millele meie sotsiaalsüsteem on üles ehitatud, siis näeme, et väga tihti me reageerime tagajärgedele, mitte ei tee ennetavat ehk preventiivset tööd. Ma arvan, et kui see idee rakenduks, aitaks see meil päris paljudel juhtudel leevendada laste vaesust või nende sotsiaalselt kehva olukorda. Samuti võiks see aidata avastada pealtnäha täiesti normaalsetes perekondades valitsevat perevägivalda – koduvisiitidel kodudes ringi vaadates ja pereliikmeid küsitledes on võimalik hulgaliselt informatsiooni koguda.
Otsus, mis sellest konkreetsest ettepanekust saab, on teie käes. Sotsiaalkomisjoni esimehena tahan ma tänada Keskerakonna fraktsiooni, kes selle teema uuesti meie ette tõi. Kindlasti on see väärt kaasamõtlemist.