Väga austatud juhataja! Head kolleegid! Eelmise aasta 14. juunil enne suvevaheajale minekut andis Keskerakonna fraktsioon üle otsuse eelnõu selle kohta, et teha Vabariigi Valitsusele ettepanek välja töötada õiguslikud alused maavalitsuse ümberkorraldamiseks ja maavanema institutsiooni lõpetamiseks ning valdkondliku ja territoriaalse juhtimise tasakaalustamiseks, mille tulemusena tugevdataks kohaliku omavalitsuse üksuste koostööstruktuure ja nende pädevust.
Eelmise aasta 14. juunist on saanud selle aasta veebruarikuu. Komisjonis läks selle eelnõu arutamisega aega ainult kümme minutit. Tundub, et see ei ole eriti tähtis teema, mida võiks praegu meie riigis arutada. Vabariigi Valitsuse seaduse § 66 lõike 3 ja § 88 lõike 1 kohaselt on maavalitsus maavanemat teenindav ning maavanema juhtimisel töötav Siseministeeriumi valitsemisalas tegutsev valitsusasutus. Vabariigi Valitsuse seaduse § 83 lõike 1 ning § 84 punkti 1 kohaselt on maavanem regionaalministri ettepanekul Vabariigi Valitsuse poolt ametisse nimetatav ametiisik, kes esindab maakonnas riigi huve ning hoolitseb maakonna tervikliku ja tasakaalustatud arengu eest. 1996. aastast kehtima hakanud Vabariigi Valitsuse seaduses, täpsemalt § 88 lõikes 1 toodud maavalitsuse määratlus ja seaduse § 88 lõigetes 1–5 määratletud põhifunktsioonid on püsinud muutumatuna, nii et 1996. aastast alates on maavalitsused ja maavanemad tegutsenud sama seaduse alusel. 1996. aastast on muutumatuna püsinud ka maavanema põhifunktsioonide määratlus: esindada maakonnas riigi huve ning hoolitseda maakonna tervikliku ja tasakaalustatud arengu eest.
Nüüdseks on, võib öelda, maavanema ja maavalitsuse põhifunktsioonid hääbumas. Viimase näitena võime tuua, et perearstindus anti üle Terviseametile ning maavalitsused ja maavanemad enam selle teemaga tegelema ei pea. Neid ülesandeid, mis on üle antud ja millega maakonnas enam ei tegelda, on veel palju. Kuigi maavanema ning teda teenindava maavalitsuse põhifunktsioon hoolitseda maakonna tervikliku ja tasakaalustatud arengu eest püsib formaalselt praegugi, ei ole maavanematel ja maavalitsustel enam sama suurt kaalu kui teistel valitsusasutustel – ministeeriumidel, ametitel jne. Neil ei ole ka võimalust anda oma panus neile seadusega pandud põhifunktsioonide tegelikuks täitmiseks. Muudatustega vertikaalsete valdkondlike haldusstruktuuride, ministeeriumide, ametite ning nende täidesaatva riigivõimu volitusi omavate kohalike asutuste pädevuses ja tegevuses on maavanem valitsusasutuse juhina ning maavalitsus horisontaalselt toimiva valitsusasutusena Vabariigi Valitsuse seadusega sätestatud pädevuse oma põhifunktsiooni reaalseks täitmiseks minetanud.
Maavanema ja maavalitsuse ülesannete praegune loetelu sisaldab hulgaliselt toiminguid ja tegevusi keskkonna, kultuuri, spordi, hariduse jm vallas, samuti regionaalarengu planeerimist maamajanduse, transpordi jm valdkondades, kuid neil puudub ressurss ja pädevus, seega ka võime ministeeriumide, ametite ja nende kohapealsete struktuuride tegevust koordineerida ja kooskõlastatult arendada. Kõik tegelikud hoovad, sh raharessurss ja otsustusõigus on koondatud ministeeriumide kätte ning parimal juhul tegeleb maavalitsus ministeeriumides otsustatud rahaeralduste vahendamise korraldamisega, omamata pädevust kogu maakonda hõlmavate protsesside juhtimiseks. Seega on maavanem ja maavalitsus horisontaalse ehk maakonna ulatusega tegijana taandatud vaid valdkondliku võimuvertikaali ressursi vahendaja ja toimingute teostaja funktsiooni. Näiteks oli maavalitsustele 2012. aastaks kavandatud laekumistena teistelt riigiasutustelt kokku 43,5 miljonit eurot. Praegu enam pole maavanema kui valitsusasutuse juhi ja maavalitsuse kui valitsusasutuse käsutuses reaalset instrumenti ega ressurssi, et hoolitseda maakonna tervikliku ja tasakaalustatud arengu eest. Puudub ka pädevus territoriaalse ulatusega valdkonnapoliitikate kavandamiseks ja ressurss maakondlike arendusprogrammide realiseerimiseks.
Riigi ja omavalitsuste ülesanded tuleks lahutada. Näiteks sport, kultuur ja paljud teised valdkonnad tuleks anda maakondlike omavalitsusliitude kureerida. Maavanema tegevuse ja funktsionaalse korralduse funktsioonid on hääbumas, tegelik otsustusõigus maavanemal puudub. Praeguseks on maavanema ametikohast saanud soe koht teatud erakonda kuuluvale inimesele, kel ei ole vastutust ja kes saab rahulikult oma erakonna asjadega tegeleda. Eesti maksumaksja ei suuda ega pea sellist ametimeest ülal pidama. Maavanemate ametite kaudu toimub erakondade varjatud rahastamine.
Ma toon teile näite. Praegu kuulub seitse maavanemat IRL-i ja seitse maavanemat Reformierakonda. Ma küsin: kuidas on võimalik, et need maavanemad juhivad maakonnas tasakaalustatud arengut ja teostavad tasakaalustatud poliitikat? Toon teile ainult mõned näited, kus maavanem on otseselt sekkunud omavalitsuste tegevusse. Sellega ei ole mitte maakonda tasakaalustatult arendatud, vaid vastupidi, on takistatud maakonna arengut.
Toon näiteks Põlva juhtumi, kus omavalitsusliit leppis kokku, et ühe kooli ehitus asetati pingereas seitsmendale kohale. Maavanem ja maasekretär, kes oli juhtumisi kooli hoolekogu esimees, tõstsid aga objekti teisele kohale. Nüüd on seda kooli kolm aastat ehitatud, ehitamise maksumus on umbes 4 miljonit eurot, eelmisel aastal aga sündis vallas 19 last. Või Pärnu lugu, millest me võisime lugeda Postimehest. IRL-i kuuluv maavanem keelitas omavalitsusjuhte astuma IRL-i ja tuleb välja, et tulemuslikult. Aga kas oli õige seda maksumaksja raha eest teha, selles ma väga kahtlen. Või juhtum Harjumaalt: Harju maavanem proua Rajasalu hakkas maavanemana kaitsma oma isiklikke või suguvõsa huve, korraldades järelevalve ühes lasteaias, kus juhtumisi käis ka tema lapselaps. Huvitav, mille jaoks on Tallinnas haridusamet olemas?
Selliseid näiteid võiks tuua igast maakonnast. Samas on maavanemaid, kes on tegelikult aru saanud, et sellise süsteemi hoidmine ei ole mõttekas, ja nad ise on ka avaldanud arvamust, et vaja on midagi muuta. Ühe näitena võib siia tuua veel selle, kuidas maavanemad tegelevad riigigümnaasiumide temaatikaga. Ma küsin: mis seadusest tuleneb, et maakondades peaksid olema riigigümnaasiumid? Aga ometi tegelevad maavanemad sellega aktiivselt. See on ühe erakonna poliitika, kas maavanemad peavad ühe erakonna poliitikat ellu viima?
Meie ettepanek on süsteem reorganiseerida. Esimene etapp võiks olla selline, et administratiivsed ülesanded tuleks anda büroo juhatajale – inimesele, kes juhib seda maavalitsust, millest tegelikult ongi üks väike büroo järele jäänud. Kes seda juhib, on otsustamise koht. Funktsionaalseid ülesandeid ehk riigi järelevalvet teostab ministeerium. Kas see on ministeeriumi osakond või kuidas see korraldatakse, jääb regionaalministri otsustada.
Teises etapis tuleks kaardistada funktsioonid, mille saaks anda üle omavalitsusliitudele. Siseministeeriumil aga tuleb leida optimaalne lahendus, kuidas teostada riigi järelevalvet maavalitsuse ja üldse maakonnas toimuva tegevuse üle. Aitäh!