Austatud Riigikogu esimees! Head arupärijad! Kuna arupärimine sai kenasti ette loetud, siis püüan hakata küsimustele vastama. Esimene küsimus. Sissejuhatuseks küsiksin, et ei tea küll, miks te Eestit sellise feodaalühiskonnaga võrdlete, aga okei.Tasub meenutada, nagu ma ka eelmisele arupärimisele vastates ütlesin, et Vabariigi Valitsus võttis eelmise aasta sügisel vastu laste ja perede arengukava. Kindlasti on selle arengukava üks olulisi tunnuseid peresõbralik suhtumine ja lastest hoolimine. Valitsusliit on tõepoolest kokku leppinud väga mitmes laste heaolu suurendavas sammus ja sealhulgas põhimõttes, et rohkem tuleb toetada neid, kes rohkem abi vajavad. Samuti on eesmärgiks seatud toetava keskkonna edasiarendamine sündimuse suurendamiseks, samuti töö- ja pereelu ühitamise võimaluste edasiarendamine ning laste õiguste tõhus kaitsmine. Ja loomulikult, kui need on eesmärgiks võetud, siis selle nimel töö ka käib. Nagu te kindlasti valitsuse tegevuskava vaadates olete märganud, on seal iga punkti juures aeg, millal üks või teine tegevus peab juhtuma.
Teine küsimus puudutab Euroopa eri struktuuride soovitusi. Vastuseks võib öelda niipalju, et kui vaadata sotsiaalkaitsekomitee soovitusi, siis nende soovitustega on laste ja perede arengukavas väga selgelt kooskõlas see põhimõte, et laste vaesuse ennetamiseks on oluline terviklik ja süsteemne lähenemine ning laste- ja perepoliitika peab olema teadmistepõhine ja jätkusuutlik. Seetõttu oleme ette võtnud peretoetuste ja -teenuste kontseptsiooni kirjutamise, millest arupärijad on kindlasti teadlikud.
Kui vaadata sotsiaalkaitsekomitee ja ka mõne teise rahvusvahelise institutsiooni analüüse, siis nendes on toodud välja, et laste vaesuse või suhtelise vaesuse tekkimisel on mitmesuguseid riskitegureid, millest üks suuremaid on vanemate töötus, samamoodi toimetulekuoskused, leibkonna struktuur, liikmete arv jms. Seetõttu on vaja leida mõistlik tasakaal pakutavate toetuste ja teenuste vahel. Nii nagu Euroopa sotsiaalkaitsekomitee analüüsideski on välja toodud, on ka Eesti puhul väga oluline just vanemate tööturustaatus. Kui vaadata Eesti lastega leibkondade vaesuse peamisi põhjusi, siis üks neist on kahtlemata töötus. Kuna majanduskriisi ajal suurenes töötus ja sellega seoses ka töötute leibkondades elavate laste osakaal, siis mõjutas see laste vaesuse näitajaid. Sellega seonduvatest tööturumeetmetest on siin korduvalt väga palju juttu olnud, ma ei hakka praegu neid eraldi ette lugema. Juba on ka sellest kevadest häid uudiseid: töötute hulga vähenemine peaaegu 500 võrra eelmisel nädalal on kindlasti positiivne. Ja tegelikult annavad needsamad positiivsed märgid, mis olid 2011. aastal tööturul, statistikas juba väga selgelt tunda laste vaesuse koha pealt. Nii näiteks vähenes 2011. aastal märkimisväärselt Eesti töötuse määr ja suurenes tööhõive määr ning kui vaadata töötute leibkondades elavate laste osakaalu, siis 2010. aastal oli see 13,2% ja 2011. aastal oli see kukkunud juba 9%-le.
Kolmandaks küsite, millal on Riigikogu menetlusse oodata kompleksprogrammi, mis leevendaks laste vaesust. Laste vaesuse ennetamiseks on tõepoolest oluline terviklik ja süsteemne lähenemine. Mingisuguseid programmipõhiseid kavasid või kompleksprogramme võib alati eri meetmetest kokku kirjutada, aga me oleme selgel veendumusel, et selline terviklik ja süsteemne lähenemine, mis laste ja perede arengukavas on ette nähtud, aitab kenasti meie eesmärke saavutada. Kui vaadata selle põhilisi osasid, siis peretoetuste ja -teenuste kontseptsiooni, mida ma juba mainisin, ehk nn rohelise raamatu koostamine peab andma selge vastuse, milline saab olema Eesti peretoetuste tulevik. Vaadatud on nii universaalseid peretoetusi kui ka rohkem sihitatud peretoetusi ja selle töö eesmärk on mõistliku kompromissi leidmine.
Lastekaitse seadus, nagu sai öeldud eelmisele arupärimisele vastates, on töös. Kui vaadata praegu juba pikki aastaid kasutusel olnud meetmeid, siis neid on mitmesuguste toetuste ja teenuste näol päris palju. Tegelikult on mitmed Eesti sotsiaalsed siirded ka Euroopa mastaabis väga efektiivseks osutunud, mida eri rahvusvahelised institutsioonid on ära märkinud. Kui vaadata 2010. aasta arve, mis on kokku löödud, siis sotsiaalsed siirded vähendasid laste suhtelise vaesuse määra – ma räägin just lastest, mitte üldiselt – 40% ehk laste suhteline vaesus vähenes 2010. aastal tänu siiretele 32,5%-lt 19,5%-le.
Õnneks oleme saanud edukalt kasutada ka mitmesuguseid välisabivahendeid. Euroopa Sotsiaalfond on olnud väga abiks, samamoodi ka Norra ja Euroopa Majanduspiirkonna vahendid. Uued tegevused on Norra vahendite abil juba käivitunud. Eelmisel nädalal kohtusime Norra piirkondliku laste ja perede nõuandekeskuse juhiga, et tutvuda nende igapäevaste töödega ja kuulda, mis Norras on tehtud. Norra on hea näide meile just selles, mis puudutab regionaaltasandit. Kui me võrdleme omavalitsuste arvu ja suhet ning regionaalseid üksusi, siis need on enam-vähem vastavuses Eesti omadega. Norras on väga pikad vahemaad, aga ka Eestis on hajaasustust oluliselt rohkem kui mõnes teises riigis.
Neljas küsimus puudutab elatist. Siin kindlasti on vaja arupärija küsimust täpsustada. Elatis ja elatisega seonduv on olnud ikka otseselt Justiitsministeeriumi pärusmaa, meie tegeleme elatisabiga. Tuleb möönda, et elatisabi on olnud väga vajalik. Minu taust on selline, et mul on ka endal olnud võimalus elatisabi seadust otsast natuke kirjutada. Jah, võib vaielda selle üle, kas kolm kuud on piisav või mitte, see aeg võiks ehk olla pikem. Aga kui vaadata elatisabi saajate arvu, siis see on ka ajas muutunud ja tegelikult võib siin näha seoseid tööturuga. Kui me võtame aastad, siis 2008 maksti elatisabi 257 lapsele, 2009. aastal 487 lapsele, 2010 juba 543-le ja 2011. aastal langes see arv tagasi 343-le. Nii et selles mõttes on siin selge seos, st kuidas majandusel üldiselt läheb ja kui palju tullakse elatisabi taotlema.
Viies küsimus räägib lapsetoetuse mahaarvamisest toimetulekutoetusest. Seda teemat oleme siin saalis korduvalt arutanud, aga ütlen veel kord: ministeeriumi hinnangul on toimetulekutoetus vaesuse leevendamise abinõu, mida rakendatakse n-ö viimase meetmena, kui inimene ei ole suuteline tööga või muude sissetuleku saamise vahendite kaudu endale ja oma perele piisavaid elatusvahendeid hankima. Kehtiva regulatsiooni kohaselt võetakse lapsetoetus tõepoolest, nagu arupärijad ise on viidanud, perekonna sissetulekute hulka ja see on kooskõlas üldise toimetulekutoetuse loogikaga. Nimelt on toimetulekutoetuse eesmärk tagada perele sissetulekud teatud kindlas ulatuses. Kui lapsetoetust makstaks toimetulekutoetusele lisaks, siis tekib õigustatud küsimus kindlasti ka teistel isikute ringidel. Eelkõige tooksin välja näiteks puudega isikute pered, kus võib tekkida küsimus, kas arvata puudetoetus sissetuleku hulka või jätta välja. Nii et püüame hoida ühetaolist lähenemist ja ei hakka toimetulekutoetuse maksmise põhimõtteid väga otseselt lõhkuma.
Kuues küsimus puudutab SKT ehk sisemajanduse kogutoodangu ja sotsiaalkulutuste suhet. Küsite, kas mulle ei tundu, et oleme võlgu omaenda lastele. Ausalt öelda ma arvan vastupidi. Minu hinnangul on küll väga vastutustundetu öelda oma lastele, et head, kallid lapsed, te peate hakkama kinni maksma neid laenusid ja võlgasid, mida võetakse hetkeseisu muutmiseks. Kui vaadata sotsiaalkaitsekulutusi, viimaseid ametlikke andmeid, siis 2005. aastal olid sotsiaalkaitsekulutused Eesti riigis ca 12,6% sisemajanduse kogutoodangust ja 2009. aastal suurenes see protsent peaaegu kaks korda ehk oli 19,2. Kuna SKT-d Euroopas langesid, siis Euroopas keskmiselt suurenes see näitaja ainult 2% jagu. Kui vaadata jooksva aasta eelarvet, siis nagu ma olen siin ka varem öelnud, olid sotsiaalkaitsekulud kümmekond aastat 41–42% jooksva aasta eelarvest, viimase kolme aasta jooksul on need tervikuna kasvanud aga 47–48%-ni. See näitab selgelt, et valitsusel ei ole ka kriisiaastatel olnud mingit soovi sotsiaalkaitsekulutusi olulisel määral muuta, ja see tähendab, et meie sotsiaalkaitsekulutused suhestatuna SKT-sse on viimastel aastatel märkimisväärselt suurenenud. Aitäh!