Austatud istungi juhataja! Lugupeetud kolleegid! Lugupeetud minister! Riigikogu kultuurikomisjon on ülikooliseaduse, rakenduskõrgkooli seaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu 89 ette valmistanud kokku kaheksal komisjoni istungil. Nendel kaheksal istungil on jutt käinud eelnõu üldprintsiipide üle. Need kohtumised ei ole olnud mitte niivõrd paragrahvitäpsed, vaid üldisemad, nagu enne esimest lugemist ja esimesel lugemisel siin suures saalis kombeks ongi ning nagu on kodu- ja töökorra seaduses sätestatud. Kahel korral on kultuurikomisjonis olnud haridus- ja teadusminister Jaak Aaviksoo, kes 26. septembril meie kohtumiste rea avas ning tutvustas eelnõu üldpõhimõtteid. Teisel korral oli ta komisjonis 7. novembril, kui tehti arutelust kokkuvõte. Haridusminister esitles kultuurikomisjonile meie komisjoni palutud mõjude analüüsi selle kohta, mida toob endaga kaasa ülikoolide uus rahastamismudel ja õppekava täitmise arvestus semestripõhiselt 30 Euroopa ainepunkti ulatuses. Vaatan praegu oma märkmetest, et minister oli kultuurikomisjonis ka kolmas kord, 10. novembril s.a, kui me tegime menetluslikud otsused, kuidas eelnõuga edasi liikuda, ja fraktsioonid tutvustasid oma seisukohti eelnõu kohta.
Me oleme kohtunud ja põhjalikult rääkinud avalik-õiguslike ülikoolide rektoritega, rakenduskõrgkoolide rektoritega ning eraõiguslike rakenduskõrgkoolide rektoritega. Komisjoni ees on olnud Riigikontrolli esindajad ning ka Eesti Tööandjate Keskliidu arvamuse oleme ära kuulanud, see toimus 25. oktoobril.
Ma ei pea otstarbekaks peatuda nendel seisukohtadel, millel haridus- ja teadusminister Jaak Aaviksoo täna siin eelnõu tutvustades ja küsimustele vastates peatus. Küll aga ütlen, et juba esimesel kohtumisel kinnitas minister sõnaselgelt, et lähiajal töötatakse välja ülikoolide ja Eesti riigi vahel sõlmitava tulemuslepingu näidis, mille põhjal võidakse täiendada, kui see on otstarbekas, eelnõu regulatsiooni. Nimelt on meil olnud diskussioon ka selle üle, kui palju peaks olema tulemusleping sätestatud seaduse tasemel ning kui palju üksikasju on mõttekas jätta määruse tasemele. Aga me teame, et eelnõu lisa nr 1 sisaldab ka määruse projekti, mille alusel tulemuslepingud saavad sõlmitud.
Samamoodi tõusis juba esimesel kohtumisel, 26. septembril, teemana üles vajaduspõhiste õppetoetuste süsteem. Minister ei pidanud vajalikuks, nagu me ka täna kuulsime, otseselt siduda toetuste kehtestamist tasuta õppele üleminekuga, kuid pidas võimalikuks, et teatud kokkulepped ja kompromissid on siin võimalikud. Samuti teatas haridus- ja teadusminister esimesel kohtumisel komisjonile, et eelnõu võiks jõustuda 1. jaanuaril 2012, kuid kinnitas, et see ei ole kindlasti eesmärk omaette.
Järgnevalt peatun olulisematel seisukohtadel, mis kristalliseerusid meie kohtumistel eri osapooltega. Kõigepealt kohtumisest avalik-õiguslike ülikoolide rektoritega. Avalik-õiguslike ülikoolide rektorid avaldasid, rõhutan seda, oma toetust kõrgharidusreformile ja tõid välja, et meie kõrgharidussüsteem vajab muudatusi. Oluline on, et reformi tulemusel paraneks eelkõige kõrghariduse kvaliteet ja suureneks kõrghariduse tõhusus. Samas nad ütlesid, et neid kahte postulaati põhistav regulatsioon on liiga üldiselt sõnastatud.
Rektorid peatusid nii kohtumisel kultuurikomisjoniga kui ka hiljem meile saadetud kirjades 30 ainepunkti kogumise nõudel semestripõhises arvestuses. Nad tõid välja, et peavad küsitavaks tasuta õppe sidumist 30 ainepunkti kogumise nõudega semestris, mille tagajärjel võib nende arvates õppimine muutuda üliõpilastele pärast esimest semestrit tasuliseks. Kõlas arvamus, et seetõttu võib (rõhutan sõna "võib") kõrgharidus muutuda vähem kättesaadavaks just vähem kindlustatud üliõpilaste jaoks.
Rektoritega kohtumisel oli kõne all ka teema, kuidas eelnõu mõjutab üliõpilaste võimalikku töötamist stuudiumi ajal. Rektorite hinnangul on paratamatu, et üliõpilased stuudiumi ajal töötavad. Nende veendumus ja ettepanek oli, et eelnõu peaks olema selles aspektis paindlikum, mitte pakkuma vaid kahte varianti, et üliõpilane kas töötab või ei tööta. Samuti rõhutasid rektorid, et kõrgharidusreform on edukas siis, kui samal ajal rakendub õppetoetuste süsteem ja on täidetud tingimus, et toetused on suuremad.
Meil on olnud kohtumistel nii rektoritega kui hiljem ka üliõpilaste ja õpilaste esindajatega arutelul praegu eelnõu tekstis olev regulatsioon, mille järgi on akadeemilisel puhkusel olles õppetöö eksamite ja arvestuste näol keelatud. Rektorite ettepanek on, et akadeemilisel puhkusel olijate õppetöö korraldus peaks olema ülikoolide pädevuses ja kuuluma ülikoolide autonoomia raamidesse.
Rektorid tõid välja, et kõrghariduse rahvusvahelistumiseks peaks olema tagatud tasuta õpe ka võõrkeelsete õppekavade alusel. Nad ütlesid, et erandeid võiks olla võimalik kehtestada ülikooliga sõlmitud lepingutes, kuid ülikoolidel on laiemalt kohustus olla rahvusvahelisemad.
Loomulikult oli kohtumisel rektoritega üks keskne teema ka ülikoolide rahastamine ja uus rahastamismudel. Rektorid olid ühemõtteliselt nõus eelnõu suunaga, et ülikoolid peavad muutuma tõhusamaks, kuid nad tõid välja, et selleks on vaja üleminekut täiendavalt rahastada. Rektorite mure seoses rahastamisega oli see, kuidas ülikoolid toime tulevad, kui n-ö eraraha juurdevool ülikoolidesse võib väheneda. Nad tõid välja erinevaid kuluallikaid, näiteks infrastruktuuri ehk taristu peale kuluvat, õppejõudude palka ja mitmeid teisi aspekte, mille jätkusuutlikkus võib nende arvates sattuda ohtu olukorras, kus näiteks Tallinna Ülikoolis maksab 45% õpilastest õppeteenustasu. Samas tõi Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia rektor välja, et muusikaakadeemias on see protsent väga väike. Me näeme, et ka ülikoolidel ei ole päris ühtset seisukohta, aga teema on kindlasti oluline. Meie viimasel ja eelviimasel kohtumisel kõrgharidusreformi teemal ütles haridus- ja teadusminister Jaak Aaviksoo, vastates komisjoni liikmete küsimusele, kas ta peab võimalikuks eraõigusliku juriidilise isiku poolt õppekava finantseerimist, selliselt õppekohtade loomist ja eraraha toomist ülikoolidesse, et see on tema seisukoha järgi vägagi aktsepteeritav. Aga kindlasti ei tohi olla seda, et rahastaja ostab ülikooli sisse üliõpilased, kes ei täida üldisi sisseastumistingimusi. Vastuvõtt peab toimuma ikkagi üldiste reeglite alusel, et kindlustada tudengite n-ö kvaliteet. Kuid eraõigusliku isiku poolt ülikooli finantside toomine peab olema eelnõus selgemalt sõnastatud. Selle sõnastuse kallal Haridus- ja Teadusministeerium töötab.
Kokkuvõtvalt öeldes ootavad ülikoolid, et reformi tulemusel muutuks üliõpilaste suhtumine õppimisse tõsisemaks ja enam püütaks õpinguid lõpetada nominaalajaga, kuid kompromissid võiksid soodustada erainvesteeringute tulekut ülikooli. Oma kirjas, mis on dateeritud ühe novembri kuupäevaga, teevad rektorid ettepaneku kavandatav kõrghariduse rahastamise reform aasta võrra edasi lükata.
17. oktoobril oli kultuurikomisjonis kohtumine rakenduskõrgkoolide rektoritega. Olulisemad seisukohad, mis välja tulid, olid järgmised. Rakenduskõrgkoolide rektorid pidasid väga oluliseks, et rahastamiskriteeriumid seotaks üleminekuhindamisega ja õppekavagruppide jätkuva hindamise tulemustega. Tehtud tööd ei saa kõrvale heita. Ma pean väga tähtsaks rõhutada, et rakenduskõrgkoolide rektorid tõid välja rakenduskõrghariduse eripära ning seda just seoses praktika suurema osakaaluga õppekavades. Rakenduskõrgkoolide rektorite sõnul oleks õppe- ja praktikaperioodide paindlikuma ühendamise võimaldamiseks eelnõus õigem semestripõhise arvestuse asemel aluseks võtta õppeaastapõhine arvestus, 1. september – 31. august. Nii tõi Eesti Mereakadeemia rektor välja, et näiteks mereakadeemias kestab praktika 12 kuud. Mitmes rakenduskõrgkoolis on tavapärane oma erialal töötavate üliõpilaste suur osakaal, näiteks tervishoiuvaldkonnas. Ka Sisekaitseakadeemias on samamoodi. Huvitav on märkida, et hoolimata palgasituatsioonist on Sisekaitseakadeemia üliõpilased motiveeritud edasi õppima ka pärast bakalaureuseõpet, et kindlustada endale vajalik lähtealus süsteemis karjääri tegemiseks. 30 ainepunkti nõude kohta öeldi, et see on nende arvates liiga jäik ning võib kaasa tuua suurema väljalangemise. Samuti toodi välja, et peetakse vajalikuks säilitada juriidiliste isikute rahastatavad koolituskohad.
18. oktoobril olid kultuurikomisjoni istungile palutud Eesti Õpilasesinduste Liidu ja Eesti Üliõpilaskondade Liidu esindajad. Arutelul keskenduti kõrgkooli sisseastumistingimustele ja vajaduspõhistele õppetoetustele. Eesti Õpilasesinduste Liidu esindajad pidasid oluliseks, et lisaks lõpueksamitele arvestataks kõrgkooli astumisel ka teisi kriteeriume, näiteks vestlust, mis hindaks üliõpilaskandidaadi õppima asumise motivatsiooni. Tehti ettepanek siduda riigieksamid lahti keskhariduse omandamisest. Kohtumisel Eesti Õpilasesinduste Liidu esindajatega läkski üsna palju aega just nimelt riigieksamite ning ülikooli astumise seostatuse probleemi peale.
Eesti Üliõpilaskondade Liidu esindajad pidasid õigustatuks eelnõuga seatud eesmärki rahastada tasuta õppimist, kuid nad viitasid ühele oma varasemale seisukohale. Ka nemad on komisjonile kirjutanud, et üliõpilasel peaks olema õigus tasuta õppekohale, olenemata õppekeelest, kui ta täidab õppekava vähemalt 75% ulatuses. Seda on oluline rõhutada, sest õppekava täitmise ulatust me oleme ka varem arutanud. See on siis üliõpilaste seisukoht. Õppekava 75% ulatuses täitmine kumulatiivselt aasta jooksul, paneme tähele, võimaldaks paremini arvestada erinevate õppekavade eripära. On loogiline, et just Eesti Üliõpilaskondade Liit tõi välja põhimõtte, et tasuta õppimise õigust ei saaks realiseerida ilma vajaduspõhiste õppetoetuste rakendamiseta. Üsna pikalt peatusid üliõpilased ...